Jag säger bara, som teamveteran, till den nya killen,
tung lunch före avgång för uppdrag är en dålig idé.
Hela flyggrejen görs bättre på tom mage.
Min mage är ganska tålig.
Ibland påverkas även jag.
McKay, ser du nåt?
Ingenting. Livsteckensmätningarna är negativa.
Man kan läsa i Atlantis databas,
- att dorandanerna var ett fint folk. - Databasen är mer än 10000 år gammal.
Saker har nog förändrats.
Sheppard.
Okej.
Det där är inget man ser varje dag.
En enorm drabbning har skett här.
Det där är ett moderskepp.
- Det där var ett moderskepp. - Något har gjort flera hål i det.
Vi borde kolla.
Tänk om det som gjort hål i det där vill göra hål i oss?
Precis som du sa, mycket har förändrats på 10000 år.
Det skulle förklara frånvaron av livstecken.
Det är det här som sker när man kämpar emot.
De tog ut en flotta vålnadsskepp.
Det slogs tillbaka rätt duktigt.
Vänta. Jag fångar upp svaga energiavläsningar, som kommer...
...därifrån
Det förklarar hur de kunde kämpa så där.
Därför att de var De Gamla.
Definitivt De Gamlas design. Deras modernaste grejer.
Deras modernaste är 10000 år.
Det liknar labben vi hittade på Atlantis.
Så det här var en av deras utposter?
Förfäderna nämnde inte sin närvaro i databasen.
- Varför inte det? - Låt oss ta reda på det.
- Kan du få igång den? - Jag jobbar på det.
Jag har hittat två lik.
Jag har hittat ytterligare tre.
Vad som än hände här, så kom ingen tillbaka för de döda.
Jag vet inte om Vålnaderna har livnärt sig på dem.
Ja, någonting tog död på dem.
Någonting dödade alla iden här världen.
I såna fall, varför är utposten, om det är vad det är, ännu intakt?
Obegripligt. Vad tror du, Rodney?
Jag lyssnade inte, men det slog mig att det är en av De Gamlas utposter.
- Varför lämnade Vålnaderna den intakt? - Bra fråga.
Okej. Så.
- En militär forskningsinrättning? - Det är en markbaserad version
av det vapen vi använde för att förinta moderskeppet.
Med en viktig skillnad, eldkraft.
Om den utposten förstörde en komplett vålnadsflotta...
Förstörde det här vapnet alla de där vålnadsskeppen?
Ingenting antyder att dorandanerna hade någonting
som kunde vålla så mycket skada.
Kan vi lära oss teknologin kan vi försvara andra världar.
- Det räddade inte dorandanerna. - Utposten finns fortfarande kvar.
Jag är inte säker på vad det betyder, men det är värt att luska ut.
- Överste? - Värt att skicka ett forskningsteam.
Ge mig Optican, Collins och Zelenka, om han är frisk från maginfluensan.
Vi tar oss in i datans loggböcker, dechiffrerar dem.
Okej.
- Kör. - Bra.
Teyla. Jag hörde att du är på väg ut på ett personligt uppdrag.
- Till Belkan, ja. - Det låter intressant.
Belkanerna har en speciell sjukdoms- resistent förädlingslinje av linfrön,
som kan fördubbla avkastningen för våra skördar på fastlandet.
I utbyte, tänker jag erbjuda athosianernas arbetskraft vid skörden.
Är du fortfarande intresserad?
Missförstå mig rätt, här finns allt man kan önska sig...
Ibland måste du bara bege dig någon annanstans.
- Vart som helst. - Jag vet hur det känns.
Så?
Ta bara med dig vapen som du kan dölja.
Jag ska hålla det på ett minimum.
- Jag säger minst 0,09 %. - Kom igen.
Snälla flytta decimalen. Det är omöjligt.
- Har nu listat ut vad det är? - Vi har en teori.
- Men vi vet inte ännu. - Vad skulle det annars vara?
- Har ni provat att sätta på den? - Det är det vi jobbar på.
Det finns ingen länk mellan den och energisystemen.
Vår teori är att det är en underordnad energitillförsel för vapensystem.
- Häftigt. - Såg du?
Ser du hur han skiner upp?
Det påminner om dr Vogel när någon talar om bakverk.
- Trimmade de sina rymdkanoner? - Ja, men det är mer än så.
Poängen är att det finns ingen förbindelse
mellan generatorn och mottagaren.
De Kanaliserade energin direkt in i vapnen.
Något, utan betydelse för dig.
Det betyder att de kunde skjuta flera skottsalvor
utan att behöva lagra mer energi för nästa eldgivningssekvens.
Ja. Bra jobbat.
Vilket för mig tillbaka till "häftigt"
- Det är bara logiskt om vi har rätt. - Angående vad?
- Berätta. - Inte än.
Du har läst ekvationerna. Vad annars? De Gamlas tryckfel?
Vi vet att de inte är perfekta eftersom de är döda allihop.
Hetsa inte upp dig.
- Du kanske har rätt. - Jag ska ge dig en ledtråd.
De Gamla experimenterade med högenergi-fysik
på en aldrig förr skådad nivå.
- Wow. - Ja, "wow." Jag vill dock vara säker.
Jag ska försöka vänta.
Antalet du begär är skandalöst.
Mitt folk skulle bli slavar
på era jordbruk.
Ni har inget annat av värde.
Mattas, du vet att mitt erbjudande är skäligt.
Jag är ledsen, Teyla.
Om du hade något värdefullare att erbjuda...teknologi, vapen...
Du känner till mina villkor.
Då är vi klara här.
Hon sa att erbjudandet var skäligt.
Jag motsäger det.
Jag säger att det är så.
Vad?
- Jag hade situationen under kontroll. - Det såg inte så ut.
Så du kom till min undsättning?
Du anar inte vad som står på spel under de här förhandlingarna.
- Mitt folk är beroende av mig. - De utnyttjade dig.
Nej, det är vad jag ville att de skulle tro.
En förhandling är en skör process. Orden betyder ofta ingenting.
Teyla.
- Vill du att jag ska...? - Nej. Gå. Samla ihop dina saker.
Jag möter dig vid porten.
Det var ett misstag att tvinga Hendon. Det får du betala för nästa gång.
Jag vet.
- Är din vän inte en athosian? - Nej.
Ronon är den enda överlevande från en värld som kallas Sateda.
Han räddade livet på en vän. Vi erbjöd honom asyl.
Om Sateda är hans hemvärld, är han inte den enda överlevande.
Det finns en man här i byn som påstår sig komma därifrån.
- Vad har vi, korpral? - Det är överste Sheppard.
Det här är Weir. Varsågod, överste.
Vi är på väg tillbaka. Rodney vill informera dig.
Jag antar att ni hittat något av intresse.
Intresse? Vad sägs om tidernas största upptäckt?
Han är ganska exalterad.
Jag hör det.
Jag ville skicka data från utposten
till det säkra nätverket i mitt labb medan porten var aktiverad. Nu.
Mottar sändning. Överför data.
Kan du tänka dig att berätta?
- Det är ett vapen... - Det är mycket mer än ett vapen.
Vi har hittat De Gamlas sista stora upptäckt.
Jag skulle kunna avsluta arbetet de påbörjade...
- Vad är det? - Det är den ultimata energikällan.
Något som skulle få noll-punkts-moduler att likna alkaliska batterier.
Det kallades Arcturus-projektet och från vad vi kan se,
var dess huvudsyfte att göra NPM:er omoderna.
Hur då?
En noll-punkts-modul är en artificiellt framställd region av subrymdstid.
Som ett miniatyruniversum på behållare.
Det pressar ur vakuumenergi från regionen av subrymdstid
-tills det når maximal entropi. - Och det här?
Arcturus försökte att pressa ur vakuumenergi från vår egen rymdtid,
och göra den potentiellt lika stark som ett område av universum.
Skulle inte De Gamla ha testat det före NPM:er?
Dra ut nollpunkts-energi från vårt universum är klart svårare.
Förklara "svårare"
Eftersom vi måste leva i vårt eget universum
-innebär det en rad problem. - Det är uppenbarligen inte lätt,
-för Atlantis är ju beroende av NPM:er. - Det har du rätt i.
- De Gamla fick inte igång det. - Jag vill sköta snacket.
- Arcturus var ett totalt fiasko. - Fiasko, ja. Totalt, nej.
De Gamla förlorade kriget när arbetet på Arcturus påbörjades.
Hade det fungerat hade det kunnat förändra krigets utgång.
Utposten beordrades av De Gamla att försvara dorandanerna
med vapen som drevs med den nya energikällan.
Trots deras starka reservationer
att den inte var redo att sättas på prov under krigstillstånd.
Saken är den, att Vålnaderna vann.
Dorandanerna vållade oerhörd skada på Vålnadernas flotta.
- De slogs heroiskt. - Loggen påvisar ett stort tekniskt fel.
De Gamla tvingades stänga av allt.
Fler Vålnader kom, dorandanerna förintades.
Om felet inte uppstått, hade De Gamla kunnat rädda planeten?
- Definitivt. - Möjligtvis. Försköna det inte.
Forskarna som drev Arcturus jäktades att testa
innan man hade medel att kontrollera krafteffekten.
Historien kunde ha fått ett annorlunda slut på den planeten.
Kanske i galaxen.
Jag nekar inte att det är något vi gärna lägger vantarna på,
men De Gamla var smarta.
Och desperata. De förlorade ett 100 år långt krig.
Än värre, de var, typ, så här nära.
- Tror du att du kan slutföra arbetet? - Det gör jag.
- Det gör vi. - De gör det.
Kan jag få allas uppmärksamhet.
Det vi har här är...
Jag behöver den här koden indelad i sektioner och dubbelkollad...
- Nej, du lyssnar inte! - Det är inte...
Den där är inte den rätta.
Siffrorna här måste korrigeras.
Korrigeras de inte... Där ser du. Simulationen misslyckades.
Det där var tungt. Jag behöver den där borta
Tack.
Ta bort kristallen när jag säger till.
Jag tror vi har det.
Så där!
Vi letar efter en man vid namn Solen. Känner du honom?
- Övervåningen. - Tack.
Om jag var rädd? Det är klart, men mitt folk räknade med mig.
Nej, jag var ensam, och med lite ammunition,
men jag dödade tre vålnadsvakter och fick tillgång till skeppet.
Lögnare.
Vad sa du?
Ronon?
Två vålnader vaktade kryssaren, och han var inte ensam.
Teyla Emmagan, Solen Sincha.
Vi tjänstgjorde i samma bataljon på Sateda.
- Det är en ära. - Ni verkar passa bra ihop.
- Grattis. - Vi är bara vänner, inget mer.
I åratal trodde jag att jag var den ende överlevande.
- Så du känner inte till de andra? - Vilka andra?
Innan staden föll lyckades
några ta sig till skyddsrummen norr om huvudstaden.
Över 300 civila.
Väl ute, insåg vi att det inte fanns någon räddning, så vi drog.
- Alla. - Vart då?
En del hit, andra till Manaria.
Tre hundra?
Drick, Ronon och gläd dig. Du är inte ensam!
Ja!
Allt har kontrollerats.
Energinivåerna är jämna i alla datasimulationer.
- Sätt på den. - Okej.
Hör upp, all besättning.
Var beredda på mitt tecken.
Tre, två, ett, nu.
Jösses. Att få se Kells ansikte när han får se dig...
- Ja, det är sant. - Lever Kell?
Och hans familj. De bosatte sig på Belsa.
Han driver ett stort handelsföretag där.
- När hade du tänkt att berätta det? - Först när du druckit lite till.
Då har du träffat honom?
Han kommer ibland för att handla med vapen med Belkanerna.
Han har sin egen privata armé nu.
Är den här Kell en vän?
Han är mer som familj.
Han var Renons lärare under hans militärutbildning.
Det finns inga närmare band.
Nej.
För återföreningar.
Radek, säg något.
Det finns några mindre energivariationer.
Kammarens temperatur är stabil.
Där var den igen.
- Är allt okej? - Allt är okej.
Den ska kompensera för ändringar i energieffekten.
- Det skedde inte vid simulationerna. - Bör vi inte sluta.
Collins, kolla om du inte kan öka energin manuellt.
Okej.
Redo för testskjutning, på mitt tecken.
Nivåerna gick upp i topp!
- Vad? ' Stäng av!
- Jag försöker. - Vi får ingen reaktion.
Okej, jag har slagit över till backup.
- Nivåerna stiger för högt! - McKay!
Något orsakar en överbelastning.
Ge mig ett par sekunder till.
Vi kanske inte har så långt kvar.
Vänta. Läget stabiliseras.
Generatorn är nedkopplad.
- Vad i helvete hände precis? - En spänningsökning.
Titta, Collins...
Collins!
Min rapport kommer visa att dr Collins dog på grund av strålning,
som orsakade allvarliga brännskador på över 90 % av hans kropp.
- Men var det något förutom det? - Ja, mycket mer.
Ärligt talat, jag vet inte vilken typ av strålning vi talar om.
Jag har aldrig påträffat så stort cellulärt förfall,
inte när exponeringen bara varade några sekunder.
Collins närmaste anhöriga har underrättats.
Bra.
Vad gick fel?
Vi analyserar data från testet.
Allt vi vet är att det var en massiv spänningsökning,
som orsakade fältet att expandera asymmetriskt,
iden riktningen.
- Och den mänskliga faktorn? - Ursäkta mig?
Under testet utförde dr Collins en justering av fältet.
Kanske han orsakade spänningsökning själv?
Är du ute efter en syndabock, överste?
Inte alls. Jag söker efter ett argument
för dr McKay att fortsätta sitt arbete.
- Är det nåt fel med det? - Nej.
Collins kände väl till systemen.
Han skulle inte gjort den typen av misstag.
Allt fungerade, och alla gjorde sitt.
- Och sen? - Jag vet inte.
Enligt fysikens lagar skulle det inte ha skett.
Vi analyserar ännu datan.
Apparaten gjorde det den skulle.
Nej, Rodney, det gjorde den inte.
Förutom expansionsproblemet...
Den överbelastades. Du kunde inte stoppa det.
Vi vet inte säkert förrän vi provar igen.
- Testar igen? Menar du allvar? - Ja.
En medlem av ditt team ligger på bårhuset.
Och jag är ansvarig för hans död.
Det får jag leva med.
Vi har ett ansvar att förstå och lära oss av det som hände.
Vi vet inte ens vad som gick fel.
Därför måste vi dit igen.
Jag vet hur viktigt det här är för dig, Rodney,
men när vi kom till Atlantis visste vi
att vi skulle kunna stöta på teknologier vilka, för ögonblicket,
- ligger bortom vårt räckhåll. - Så är det inte i det här fallet.
Du har data från ditt första test
Du kan köra simulationer.
Tror du verkligen militären kommer att släppa det här?
- Vi borde gå i spetsen... - Så det är vad det handlar om?
Du vill komma först?
Jag är ledsen, svaret är nej.
Jag är inte trött.
Varför gick vi?
Du har fått i dig tillräckligt.
- Du har nog rätt. - God natt.
Teyla.
Det finns 300 av mitt folk.
- Harry K Daghlian. - Vem?
En forskare, som arbetade med Manhattanprojektet.
Han var bara 26 år gammal.
Bestrålade sig då han utförde ett experiment med plutonium.
Det tog honom en månad att dö.
Medans hans kropp var döende från strålningsförgiftning,
vet du vad han gjorde sina sista 30 dagar?
Han arbetade. Han försökte förstå
så andra kunde lära sig av tragedin,
så att hans arbete, hans död inte skulle vara förgäves.
Tänk vad som skulle skett
- om de lagt ner projektet? - Det är skillnad.
Är det? Collins död är meningslös om inget görs,
jag är inte säker att jag klarar...
Jag tror jag vet vad som hände.
- Låt oss höra. - Får jag komma in?
Nej.
De Gamla hade fel. Vårt misstag var att använda oss av deras ekvationer.
Jag har precis kalkylerat tre gånger,
problemet ligger i de automatiska expansionsprotokollen.
Okej, vad ska du göra?
Jag föreslår att vi justerar fältstyrkan manuellt.
Du såg väl hur snabbt det blev fel.
Vi kör inte upp generatorn i närheten av sin potential.
Även på 50 % alstrar den energi som ett dussin NPM:er.
Varför tänkte inte De Gamla ut det?
Kanske de var i stridens hetta,
eller tänkte att de behövde använda allt de kunde.
- Kanske de inte var smarta nog. - Men det är du?
Nej, men jag kan vara efterklok.
Det här är stort.
Det här är hjulet, glödlampan, varmkorven.
- Bästa tänkbara scenario? - Jag vinner ett Nobelpris.
- Värsta tänkbara? - Vi sliter upp ett hål i universum,
Det är mindre sannolikt än Nobelpriset.
Riskerna är obefintliga jämfört med de potentiella fördelarna.
Elizabeth lyssnar på dig.
Jag har aldrig förr bett dig, men jag tycker att jag förtjänat det.
- Jag har redan tagit mitt beslut. - Säger McKay att han löst problemet,
varför inte ge honom en chans till?
Är inte Daedalus redo att återvända till Jorden?
Jo, men du ska veta
att Pentagon visat stort intresse för den här vakuumenergin.
Men Pentagon tar inga beslut här.
När jag kommer tillbaka till Jorden,
tänker jag rekommendera att dr McKay får fortsätta sitt arbete.
I slutänden, dr Weir, blir det inte ditt beslut.
Kan Rodney garantera att det inte händer igen?
- Det kan ingen. - Vad har då förändrats?
Han säger att det var De Gamlas kalkyler som var fel.
Om McKay är så säker...
Självtillit är inte något dr McKay lider brist på.
Med god anledning. Om någon kan...
De Gamla kunde det inte.
Det är det jag ständigt kommer tillbaka till.
Har du inte placerat De Gamla på en så hög piedestal,
att du inte inser att de kan begå fel?
Varför skräder vi orden, överste?
- Du vill ha vapnet. - Ja. Det vill jag.
Ett vapen som effektivt skulle kunna eliminera vålnadshotet
attraherar både mig och de jag arbetar för.
Det döljer jag inte. Men det är mer, eller hur?
Ingen mer jakt efter NPM:er, skyddet med full styrka,
snabbare, starkare skepp.
En energikälla som kan förse en hel planet med energi?
- Inget mer fossilt bränsle... - Jag fattar,
och om det fungerade skulle det vara fantastiskt.
Jag försöker säga att jag känner Rodney McKay,
och ibland måste jag skydda honom från honom själv.
Jag kan göra det.
Vi kan återvända, bara vi två.
Du kan aktivera stjärnporten och kontakta oss på radion.
Han har fått dig helt såld.
Han bad mig att lita på honom.
Jag uppskattar ditt stöd, överste, men oroa dig inte.
Jag försöker att inte göra samma misstag två gånger.
- Ett skämt, eller hur? - Nej.
Jag garanterar att en spänningsökning som den tidigare är ologisk.
Vill du köra några simulationer?
Jag sköter min plan, och du håller kaffet varmt?
Skämtar igen, eller hur?
Var var vi?
- Jag måste prata med er omgående. - Vad är det?
Jag har gått igenom data från olyckan.
Jag tror jag vet varför De Gamla övergav teknologin.
- Överste Sheppard, Atlantis här. - Fortsätt.
- Är dr McKay med dig? - Naturligtvis,
men vi är lite upptagna med testet.
Jag vill att ni avvaktar.
- Varför? - Vi har orsak att tro
att vapnens energikälla inte kan kontrolleras på någon kraftnivå.
- Radek? - Rodney.
Okej, vi har gått igenom det här. Jag gör det manuellt, på halv fart.
Det är enkelt.
Jag tror inte att det spelar någon roll.
Jag har kalkylerat och jag tror att själva handlingen
att försöka innesluta vakuumenergi från vår egen rymdtid,
skapar en miljö där fysikens lagar upphör att gälla.
Vad snackar du om?
Då krafteffekten ökar blir det nya och främmande partiklar
som skapas och förstörs inuti expansionskammaren,
och växelverkar med varandra och med själva fältet.
Till slut, skapas partiklar som inte kan förutses
i vår rymdtid och de bryter expansionsfältet som strålning.
Och så länge som jag övervakar energieffekten manuellt,
kan jag sluta innan det sker.
Du kan inte förutse något som är naturligt oförutsägbart.
- Rodney? - Jag vet vad jag gör
Rodney, jag försöker säga dig att jag har allvarliga tvivel.
Ledsen, men du har fel.
Att du tar upp det här nu,
stinker av avundsjuka.
Fint. Gör slut på dig själv, precis som De Gamla gjorde.
Vad menar du med det?
Jag menar om man tillåter fortsatt överbelastning,
agerar vapnet som ett ventilutsläpp
för att förhindra inneslutningsfel.
De Gamla lyckades knappt stänga av, och dog i processen.
Vi menar att Vålnaderna inte dödade alla på planeten.
Det var vapnet själv.
Det förklarar varför det här är allt som finns kvar.
Du har löst hur De Gamla misslyckades för 10000 år sedan.
Jag gör inte om det. Jag vet inte hur jag ska säga det här,
men ingen av er kan förstå det här på samma nivå om jag,
och Zelenka, det inkluderar dig.
Rodney, jag kan inte kosta på mig att förlora någon av er.
- Nu, säg mig, klarar du det? - Ja.
- Är du säker? - Ja.
- Säker att du är säker? - Ja!
- För om du har fel... - Jag har inte fel!
Vi ringer efter testet. Hur låter det?
Bäst för dig.
Jag ska inte svika dig.
- Hur mår du? - Fint.
Vi borde ge oss av. Dr Weir väntar på oss.
- Kell är här. - Vad?
Han träffar Hendon just nu.
Jag måste träffa honom.
Och du vill att jag ska ordna ett möte?
Efter gårdagen, har jag nog ingen större framgång.
Okej, det här är bra.
Mina ekvationer fungerar perfekt.
Kraftnivån ligger på 40 %, för att vara på den säkra sidan.
Vi är redo för vårt test.
- Vart vill du rikta vapnet? - Mot skräp som kretsar planeten.
Jag kopplar upp vapnet... nu.
TILLGÅR VAPEN
- Vad är det där? - En energivåg.
- Det är okej, jag kan reglera det. - Jag tyckte att du sa att...
Temperaturen inuti fältet ligger inom acceptabla parametrar.
Nivåerna i kammaren stiger.
Rikta om kraft från underliggande system till expansionsfältet.
- Vi måste avsluta. - Jag kan kompensera. Ge mig en minut.
Det blir överbelastat, precis som förra gången.
Det här borde inte hända.
Energinivåerna är snabbare än jag förutsåg.
Stäng av!
Okej.
- Det är obegripligt. - Vad är det för fel?
Jag kan inte stänga av.
- Jag är Kell från Sateda. - Teyla Emmagan av Athos.
Tack för att du tar dig tid.
Ska vi byta varor, måste jag känna till alla i er grupp.
Naturligtvis. Faktum är, det är därför vi är här.
- Ronon? - Hej, Kell.
Ronon, vad har du gjort?
Vi vet alla vem och vad den här mannen var.
Om någon här anser att han måste hämnas...
...här är jag.
Du utnyttjade mig för att döda en oskyldig man.
Han förtjänade värre.
Du sa att han var som en far för dig.
Kell förde befäl över flera infanteridivisioner på Sateda,
och när Vålnaderna kom, kommenderade han tusentals mot deras död
bara för att rädda sig själv.
Han var...
Han var en förrädare och ynkrygg.
Min enda ånger är att hans död var för snabb.
Jag förstår.
Jag kanske hade gjort detsamma i ditt ställe.
Men tro mig att det skulle inte de andra.
Vi får inte tala om det på Atlantis.
Och om du någonsin utnyttjar min vänskap så här igen,
kommer jag inte vara så förstående.
Vad var det där?
Vapnet laddar ur för att undvika en katastrofal överbelastning.
- Vi måste ut. - Vad sa jag just?
Vapnet skjuter på måfå. Här är den säkraste platsen.
Inte länge till.
Ge mig en sekund.
- Nej, det kan du inte få. - En sekund!
Jag har sett piloter som inte lyckats ta sig ut när något gått fel.
De försökte att fixa sina plan ända fram tills de slår i marken.
Okej, vi måste härifrån.
Jag har väntat för länge. Vapnet kan inte undvika en överbelastning.
Hela planeten kommer att förstöras.
Inte för att ditt tal inte funkade.
Okej, spänn fast dig.
Undvik flyga i förutsägbara banor.
- Jag vet vad jag gör. - Se till att inte flyga i en rak linje.
Rodney, håll käften!
Får jag påpeka att hopparen inte klarar en direktträff.
Jag ska lägga det på minnet.
Vapnet riktar in sig på oss.
Vi flyger härifrån och återvänder efter överbelastningen.
- Nej. - Varför inte?
Explosionen kommer att förinta tre fjärdedelar av solsystemet.
Vi måste bege oss till porten.
Ring upp porten.
Hur undviker vi att träffas i slutet?
Det har jag inte tänkt ut ännu.
Bra att vi kom för att se hur det går, överste.
Ge er av mot porten.
Uppfattat, Daedalus.
Gör er redo att aktivera subljusmotorer.
Jag rekommenderar att ni går in i hyperrymd så snart vi gått igenom.
- Det kommer att bli en stor smäll. - uppfattat.
För sädeskornen till lagerrummet.
Alla på den här basen.
- Jag är den smartaste man vi har. - Jag vet!
Och du utsätter ditt och andras liv för risk.
Du förstörde tre fjärdedelar av ett solsystem.
Fem sjättedelar. Det är inte en exakt vetenskap.
Kan du låta ditt ego vila en stund?
Åh, överste.
- Jag har letat överallt efter dig. - Jag hörde det.
Jag antar att jag förtjänar det.
Lyssna, jag ville bara be om ursäkt för det som hände.
Jag hade fel. Jag är ledsen.
Jag lovar att alltid ha rätt i fortsättningen.
Från och med nu.
- Det var ett skämt. - Jättebra.
Jag har bett Elizabeth om ursäkt. Och Radek och...
Jag tackade överste Caldwell för att han brydde sig
och spionerade från omloppsbanan. Jag skickade ett fint e-mejl till honom.
Dig sparade jag till slutet för, uppriktigt, så skulle jag...
hata om de senaste händelserna permanent fördunklat ditt förtroende
för mina förmågor eller din tillit.
Jag hoppas åtminstone... ...jag kan återvinna det.
- Det kommer nog att ta ett tag. - Jag förstår.
Men jag är säker att du klarar det, om du verkligen försöker.